Aten, Hellas
19 år senere
God kveld, mine damer og herrer, og velkommen til vårt lille show.
I kveld har vi et virkelig mange fasettert -
- konglomerat av cubanere her på scenen.
Vi har -
- Paquito D'Rivera!
Vi har Ignacio Berroa!
Og -
- vi har min nyeste cubanske sønn:
Arturo Sandoval.
Her etter spesiell tillatelse fra den cubanske regjering.
Jeg vil gjerne si noe.
Helt siden jeg var liten og siden jeg første gang hørte musikken hans, -
- har jeg drømt om å få spille sammen med maestro Dizzy Gillespie.
Så akkurat nå er livet sannelig en drøm for meg.
-Mari, det er meg, Arturo. -Arturo, hvor er du?
-I Aten. Er alt bra med deg? -Ja.
Mari, du er i London. Vi er halvveis. Alt er ordnet.
-I kveld? -Jeg er i Italia i morgen.
-Vær forsiktig. -Jeg ringer deg når jeg kommer fram.
Paquito, pass på at ikke noe av det er fetaost.
Ikke gå.
Arturo, hva står på?
Gi meg en sigrarett, fort.
-Kona og sønnen min er i London. -Hvor er de?
Vi drar ikke tilbake.
Paquito, det er ikke gjort ennå.
Ikke vær redd. Vi skal få deg ut.
Arturo, vi drar. Jeg ringte ambassaden. De venter oss.
-Hva er i veien? -Jeg har fremdeles familie der, Dizzy.
Når du reiser, straffer myndighetene de du etterlater deg. De du er glad i.
Er du sikker på at du vil dette?
Jeg har vært i fengsel hele livet.
Frihet er en skremmende sak, men jeg må gjøre det. Jeg må på flyet.
Kom da, så gjør vi det.
Ambassaden er stengt.
Så åpne den. Vi har en internasjonal krise her. Min cubanske venn...
-Ambassaden er stengt. -Ikke for meg. Jeg er Dizzy Gillespie.
-Åpne porten, sersjant. -Ja vel, sir.
En ære å møte deg, mr Gillespie. Og du må være Arturo Sandoval.
Ja, den nest beste trompetspilleren i verden.
Noen skulle... Å, der er dere.
God aften, mine herrer. Eller rettere sagt god morgen.
Michael Tasker. Jeg er en stor beundrer, mr Gillespie.
-Her er han. Arturo Sandoval. -Sandoval, ja. Søker politisk asyl.
Hvor lang tid tar dette?
Byråkratiet kjenner ingen grenser. Det er et internasjonalt faktum.
Dette er den amerikanske ambassade. Jeg vet at dere har eplepai her.
Vi kan sikkert ordne noe.
-Du tar det helt med ro. -Takk, Diz.
Håper det smaker. - Denne veien.
Gillespie er en av de få mennesker som kan få oss til å åpne midt på natta.
-Sett deg, så er jeg straks tilbake. -Takk.
-Kaffe? -Ja takk.
Jeg er redd.
Stol på meg.
Sandoval, la meg forklare.
Visse kriterier må fylles før vi kan innvilge politisk asyl.
Asylsøkeren må bevise at han ikke kan vende hjem uten å bli forfulgt.
Ja, jeg forstår. Det er derfor jeg er her.
Du har turnert med Gillespies United Nation Band. Er du her med familien?
Nei, kona og sønnen min venter på meg i London.
-Du søker asyl for dem også? -Ja.
Er det et problem?
Jeg trenger bare noen opplysninger.
I hvor mange år har du vært musiker?
Siden jeg var seks år.
Jeg lærte katten min å gå på line mens jeg spilte bongotrommer.
Et slags sirkusnummer.
Og du fikk utdannelse ved en statsdrevet musikkskole?
-Så du fikk klassisk musikkutdannelse. -Ja.
Det står her at du var medlem av Det cubanske musikkakademi.
Stemmer det?
-Ja. -Er det en statsdrevet organisasjon?
Ja.
Og ditt første profesjonelle engasjement var i... Hva står her?
Cuban Modern Music Orchestra.
-Drevet med statlige midler? -Ja, selvsagt.
Hvis ikke staten driver det, fins det ikke.
Kanskje jeg misforstår, men det virker som myndighetene sørget godt for deg.
-De støttet musikerkarrieren din. -Ja.
Ja, så lenge jeg gjorde som de ville.
Moskva nasjonale sirkus Havanna, 1973
Der har vi det. Sånt var det vi burde spille.
Ja, starte et band, sette oss på flyet og dra!
-Hei, Arturo. -Du har ikke forandret deg.
Du ser bra ut. Pen. Selv uten hår. Veldig pen.
-Jaime, hva står på? -Ingen ting. Kom inn og sett dere.
Ikke svi hull i sofaen min.
Jaime, hvorfor ba du oss møte her?
Compañero Somavilla gjorde meg oppmerksom på noe.
Jeg nevnte bare for Jaime at dere vil lage deres eget band.
Deres eget band. En god idé. Synd dere ikke kan gjøre det.
Jeg er kunstner akkurat som dere og skjønner behovet for å påkalle Musen.
Men som cubanere må vi gjøre felles front, både politisk og musikalsk.
Og å ødelegge vårt Orquestra er ikke i vår interesse nå.
-Vi vil ikke ødelegge noe. -Nei, bare Cubas beste orkester.
-Det er plass til et stort band til her. -Vanligvis, men det er knappe tider.
Nettopp. Og dere kan vel spille det dere vil i vårt Orquestra.
Der spiller vi det dere vil vi skal spille!
Vi har behov for å eksperimentere.
Nei. Dere vil ikke spille vår musikk. Dere vil spille deres musikk.
-Musikken til fienden. -Hva er det, musikken til fienden?
Det holder!
Kameratene våre ofrer livet i Angola nå!
Dere tenker på musikken deres, bare på dere selv. Det er ikke tid for det nå.
Det fins grenser! Ja, det fins grenser!
-Ramon, la cowboyene være. -Jeg har aldri sett den filmen før.
Blås i det, nå spiller vi domino.
-Følg med i spillet. -Cirita, mer kaffe, takk.
Vent. Det er ikke din tur.
Cirita, kaffen din er som et god morgen-kyss.
Det er fjerde kokingen på denne gruten.
Vil dere spille?
Senere kanskje, pappa.
Bandet...
Arturo, de stopper oss.
De tar fra oss spillejobbene, tar tilbake utstyret.
Nei, det gjør de ikke.
-Vi skal være så bra at de må støtte oss. -Få dem til å støtte et jazzband?
-Vi må aldri kalle det jazz. -De skjønner det er det når de hører det.
Paquito, de folka er ikke musikere, men byråkrater. Du og jeg er cubanere.
Chucho er cubaner. Det vi spiller blir cubansk musikk.
Vi trenger en slags kamuflasje.
-Congaer! -Ja, svære!
-Helt framme. -Helt framme!
Vi kalte oss Iakere. Et afrikansk ord som betyr jungel./i>
Og vi spilte jazz, men vi ga den vår egen vri...
Hold an litt.
De stoppet dere ikke og bandet ble en suksess.
Ja, kamuflasjen vår virket.
Dere turnerte overalt, dere spilte inn en plate for CBS.
Dere vant til og med en Grammy.
Og det virket som myndighetene ikke brydde seg om hva dere spilte.
De valgte å overse det fordi vi tjente mye penger for dem.
Jeg går ut fra at dere tjente en del penger til dere selv også.
Det fungerer ikke sånn.
Klubbene betaler kulturdepartementet direkte. Vi fikk bare penger til mat.
Så dere vet dere kan tjene mye mer om dere ikke var på Cuba.
Det dreier seg ikke om pengene, men om musikken.
De lot dere få spille den musikken dere ville:
Amerikansk jazz og Gershwin og Ellington...
Men vi tar alltid en sjanse, for på Cuba vet du aldri hvor grensa går.
Du kan spille Gershwin en gang for ofte.
At en ikke får spille Gershwin er ingen forfølgelse.
Hvis noen bestemmer at det er kontra- revolusjonært, setter de deg i fengsel.
På Cuba lever du daglig med frykten for at noen skal komme hjem til familien din -
- og gjøre deg vondt bare på grunn av en sang. Og det er forfølgelse.
Om du følte så sterkt for det, hvorfor hoppet du da ikke av før?
Jeg skulle. Jeg hadde alt planene klare.
Men du ble der.
Kom an, da!
Livet har sin egen plan.
Kom nå da!
Kom an! Bussen kommer nå! Kom da!
Hva venter du på? Når du ikke denne, kommer det ikke ny buss på evigheter.
Jeg er sammen med ham.
Jeg har vært her hele tida.
Hun er med meg.
Hun er mitt livs kjærlighet.
Hva heter du, forresten?
Marianela
Når hun går, da må alle bussene stoppe
Og når hun ler,
må hun gråte
Hva er i veien?
Mora mi døde nylig. For en uke siden.
Så trist.
Hadde mora di noe imot latter?
-Hvor skal du? -Jeg skal av her.
-Å ja? Jeg også. -For et sammentreff.
Jeg vil treffe deg før jeg drar.
-Hva er vitsen når du skal reise? -Må det være en vits i det?
-Når er turneen din over? -Om en måned.
La oss spise middag sammen.
-Jeg ser deg når du kommer tilbake. -Nei, jeg må treffe deg før jeg drar.
-Hvorfor haster det sånn? -Jeg er redd du skal glemme meg.
Det er lite sannsynlig.
Unnskyld, men jobber du her i utenriksdepartementet?
-Ikke si at du også jobber her. -Nei, jeg tror ikke det.
-Er det et problem? -Nei, ikke noe problem.
Jeg ser deg før jeg drar!
Det er en advarsel!
-Dette er østtyske innkjøp. -Jeg skal registrere dem.
-Solgte hun alt? -Og så reiste hun.
Til Miami?
Begge ungene, mora, faren og bestemora, på en flåte.
-Det er Cuca vi snakker om? -Hva skjedde med Cuca?
De dro fra Cojimar for noen uker siden. Klokka tre om morgenen.
-Hele familien? -Ja. Til og med bikkja.
-Bikkja? -Godt at hun rømte.
Hun rømte ikke, Emi. Hun ga opp. Hun ga opp fordi det ble litt stritt.
-Hun ville shoppe i Miami. -Hun kjøpte alt hun kunne i Havanna.
-Får jeg snakke med Marianela? -Marianela, til deg.
-Står til? -Marianela? Arturo./i>
-Hvem? -Arturo Sandoval. Husker du ikke meg?
Klart jeg husker deg. Det er jo knapt gått en time.
-Liker du baseball? -Om jeg liker baseball?
-Hva gjør du her ute? -Det er her jeg øver.
Jeg liker å spille her, for musikken kommer tilbake til meg som en bølge.
-Hva spilte du? -Noe jeg nettopp skrev.
-Hva heter det? -Marianela.
Helt sant.
Legg hånda på hjertet mitt. Her.
Pent.
Hva heter hun?
Marianela.
-Hvor bor hun? -Det raker deg ikke.
-Den lille servitrisen vi løp etter... -Som du løp etter.
-Marianela jobber for myndighetene. -For myndighetene?
-Syns du jeg er gal? -Du er forelsket, og det er farlig.
-Hva snakker du om? -Arturo, da. Amerika?
Du vet jeg gjerne vil reise. Jeg kan ikke ta med familien.
Du er fri. Sett deg på flyet og kom aldri tilbake.
Blir du spleist, sitter du i saksa her. Ikke komplisér livet ditt.
Der er hun. Hva syns du?
Det er verre enn jeg trodde. Vær forsiktig. Du vet hvordan det fungerer.
De kler opp en spion til selveste drømmekvinnen din.
Det må være en stor fristelse for deg.
Å reise til så mange land. Fine biler, fine klær...
Får du noen gang lyst til å gå av flyet og aldri vende tilbake?
Arturo, du ville savne Cuba.
Du ville savne sukkerlukta overalt. Du ville savne baseballen.
Du ville savne musikken vår.
Jeg sitter her ennå.
Jeg skjønner ikke hvorfor folk drar fra Cuba.
Særlig du, som har fått så mye av revolusjonen.
Marianela.
Talentet mitt har jeg fra Gud, ikke fra Fidel.
Står det avhopper skrevet i pannen min?
-Hva snakker vi om her? -Blir du så nervøs på scenen?
Bare på audition.
Hvordan klarer jeg meg?
Jeg sitter her ennå.
Vent!
Dette er Marianela! Når hun går, må alle busser stoppe!
-Det var siste bussen. -Det var den eneste bussen.
Ja da, ja da.
-Hva vil du gjøre? -Jeg vet ikke.
Jeg kan overnatte hos venninnen min. Jeg bør ringe hjem.
-Det var en nydelig dag. -Ja.
-Takk. -Ingen årsak.
God natt.
-Jeg følger deg dit. Kom. -Nei, det er greit.
Er det greit? Da går vi. Kom.
Jeg skal beskytte deg.
Jeg også var gift. Det var en tabbe. Mannen altså, ikke sønnen.
-Har du en sønn? -Ja, han er åtte år.
-Jeg var svært ung. -Svært ung.
Bor hun her?
Det er ikke så mye lenger.
Emilia!
Emi!
Hun må være hjemme hos obersten.
-Obersten? -Ja.
-Har hun en oberst? -Ja.
Takk for at du fulgte meg.
God natt.
Mari.
Reiser du virkelig i morgen?
Jeg fortalte deg jo det, ja.
Lover du at du ikke kommer tilbake?
Hva prøver du å si?
Lov at du ikke kommer tilbake, så skal jeg være sammen med deg i natt.
Hvorfor?
Fordi jeg er redd for at jeg skal forelske meg i deg.
Det ville aldri gå. Vi er altfor forskjellige.
-Det er bra å være forskjellige. -Nei, lov meg. Dette blir vår eneste natt.
Jeg forstår ikke. Hvis jeg lover det, så vil du være sammen med meg i natt?
-Ja vel, jeg lover. -Jeg mener det.
Lov meg.
Jeg lover.
-Jeg kommer straks! -Lukter deilig!
Kom igjen, Willis.
Dette er Willis Canover som gir dere jazz fra Voice of America.
-Ja, stå på, Willis. -Hva hører du på?
Dizzy Gillespie og Charlie Parker, live-opptak fra Carnegie Hall -
- i 1947. B-sida.
Spor to.
Du vet hva jeg mener.
Det er bare musikk.
Flott musikk.
Du har ikke lov å høre på den stasjonen.
-Nå er vi trygge. -Det er ikke morsomt.
-Du kan havne i vansker. -Tro meg, jeg vet det.
Jeg satt fire måneder i militærfengsel for å ha hørt på det der.
Så jeg har gjort meg fortjent til det.
På tide å gå.
Du skal på turné og jeg skal på jobb.
Hva gjør du?
-Hva gjør du? -Erindrer ansiktet ditt.
Skal vi reise?
Hva?
-Si meg, Emi, kan obersten danse? -Nei, gi deg.
Men elsker du ham?
La oss dra.
Jeg er her.
Ser deg i morgen.
-Du lovet at du ikke kom tilbake. -Det er siste løftet til deg jeg bryter.
-Så hun var ikke informant? -Nei, selvsagt ikke.
-Men hun jobbet for myndighetene? -Ja.
-Og hun er ennå medlem av partiet. -Ja.
Aktivt medlem?
Nei, ikke nå lenger. Hun ser helt annerledes på ting nå.
Det er jo beleilig. Nå som dere søker asyl.
Beleilig?
Hennes politiske oppfatning plaget deg ikke.
Det sa jeg ikke. Vi var ofte uenige om politikk.
Du hevder å ha en diametralt motsatt politisk oppfatning.
Hvordan kan jeg tro at to som står så langt fra hverandre kan leve sammen?
Pappa og Leonel, dette er Arturo.
Leonel, si hallo til Arturo.
Leonel!
Beklager. Jeg kommer tilbake.
Pappa.
-Hva er så fantastisk med ham? -Han er morsom.
Han får meg til å slappe av.
-Er du musikeren? -Trompetspiller.
Trompetspiller.
Herr Trompetspiller, tør jeg spørre hvilke hensikter du har med datteren min?
Jeg vil gifte meg med henne.
Jeg vil få en sønn med henne og leve sammen med henne resten av livet.
-Hun har aldri nevnt det for meg. -Jeg har ikke spurt henne ennå.
Med all respekt, når du ser på meg, vet jeg hva du tenker.
Jeg er musiker, hun er datteren din.
Jeg går ut fra at du vil flytte inn i mitt hus.
Ja, for en stund.
Jeg har noe til deg.
-Såpe, fra London. -Behold den.
Kjenner du til Felix Chappotin?
Selvsagt. Jeg beundret musikksmaken din.
Det var trompetspiller, det.
Liker du baseball? Vi kan dra og se på favorittlaget mitt - Los Industriales.
-Du prøver å få meg til å like deg. -Klarer jeg det?
Ikke det, nei? Da prøver vi med bestikkelse. Smørbrød?
Nei? Et kalkunsmørbrød. Når spiste du sist kalkunsmørbrød?
-Aldri. Hvor kjøpte du det? -Der borte.
Det er ikke kalkun.
-Hva er det da? -Gribb.
Nei da. Det er kalkun fra himmelen.
-Dårlige nyheter, Marianela. -Kjenner du ham?
-Hvem kjenner ham ikke? -Er han med i partiet?
-Jeg tror ikke han er med i noe. -Han tenker på en helt annen måte.
Jeg forstår meg ikke på deg og det vil ingen andre heller gjøre.
Du har en god stilling her og et godt rykte. Hvorfor sette det på spill?
Jeg er gammel nok til å vite hva jeg gjør.
Ikke gammel nok som første kona hans.
-Kjenner du første kona hans? -Alba Marina.
Alba Marina? Sangeren?
Hva mer er det du ikke vet om mannen du skal gifte deg med?
Vi hører det de vil at vi skal høre. Vi spiller det de vil at vi skal spille.
Vet du hva vi går glipp av, bror?
Miles Davis, Charles Mingus, Maynard Ferguson...
Mens resten av verden maler regnbuer, maler vi i bare én farge. Jeg skal vekk.
-Hva med familien din? -Jeg skal få dem ut på et vis.
Se.
Jeg er luta lei av dette faens skuespillet.
Vær forsiktig. Alle på Cuba har ører.
Og ikke bare for musikk.
Hvor har du vært?
-Hva er det? -Noen følger etter meg.
-Hva? -Noen følger etter meg.
Han skulle ikke følge etter deg.
Vent.
Kjenner du ham?
Han er en venn av Emilia.
Han skulle bare spørre seg for.
-Han har lett etter ting. -Hva?
-Om deg. -Om meg? Hvorfor?
-Fordi jeg ba ham om det. -Du ba ham?
Vil du vite noe om meg, så spør meg!
-Jeg vet ikke om jeg kan stole på deg. -Jeg har jo fortalt deg alt!
Det er ikke sant. Du har aldri fortalt meg om Alba Marina.
-Alba Marina? Jeg sa jeg har vært gift! -Ikke at det var med Alba Marina!
Hvilken rolle spiller det? Tviler du på at jeg elsker deg?
-Én mann har alt latt meg i stikken... -Han lot deg og sønnen din i stikken.
-Og det vil jeg ikke oppleve igjen! -Ikke sammenlikne meg med ham!
Gå hjem!
Er alt bra med deg? Du får vel ikke hjerteinfarkt nå?
Du skremte vettet av meg.
Jeg er bedre nå.
Slutt å følge etter meg. Jeg kommer ikke hit noe mer.
Å nei, å nei. Dere som var sånt et fint par.
Takk.
-Du kommer deg vel hjem? -Jeg kan ikke gå hjem.
-Hvorfor ikke? -Kona kastet meg ut.
-Har du hørt den om Fidels dyrehage? -Nei.
I 1960 sto det et skilt der: "Ikke gi dyra mat."
I 1970 byttet de skiltet ut med et annet:
"Ikke spis dyrematen."
I går byttet de ut det skiltet også med et annet:
"Ikke spis dyra."
Er ikke den god?
-Du er komiker. -Nei da.
Ortoped.
Ikke le. Det er sant.
Beinkirurgen, det er meg.
En spesialist. Jeg er beæret, doktor.
Nei, det er i drosjebransjen de store pengene er.
Jeg har en fetter som kjører drosje. Han tjener fett. I dollar. Det er viktig.
-Er han også doktor? -Ikke le.
Fysiker!
Vi har de mest begavede drosjesjåførene i verden!
Arturo.
-Hvordan fant du meg? -Legen kjørte meg hit.
Sjalet er nydelig.
Du skulle ha spurt meg om Alba.
-Jeg kom hit for å... -Jeg er ikke ferdig.
-Arturo... -Jeg er ikke ferdig.
-Hva vil du si? -Jeg vet ikke.
Arturo, det jeg føler for deg har jeg aldri opplevd før.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal føle det. Jeg stoler ikke på følelsene mine.
Hva om jeg sier at jeg elsker deg? Bare fordi jeg elsker deg.
Jeg elsker deg bare. Jeg elsket deg første gang jeg så deg.
Du er her med meg nå og jeg elsker deg.
Du kan sende hundre mann etter meg og de finner bare ut at jeg elsker deg.
Jeg elsker deg.
Stoler du på meg?
Du fant deg en god kvinne. Og du vil bli en strålende far og ektemann.
Takk, mamma.
En strålende far og ektemann, men en elendig dominospiller.
Dosa!
-Høres ut som et bryllup! -Emi!
-Du ser helt fantastisk ut. -Takk. Hvor er alle sammen?
-Får jeg ikke kysse brudgommen? -Ett.
Kom.
Dere hygger dere.
Gratulerer, Arturo.
Vær snill mot henne, ellers må jeg snakke med obersten.
Å nei, jeg lover.
Jeg lover.
-Du vet, Rosalina har migrene, stakkar. -Hva med Yami?
-Borgervernvakt. -Hva med resten?
Jeg er her. Jeg kom jo.
-Beklager, men jeg må gå. -Er det obersten?
-Be ham inn, han er velkommen her. -Beklager, jeg må virkelig gå.
Du ser strålende ut. Du ser ut som en jomfru.
-Emilia, skynd deg! -Jeg kommer!
-Hva er i veien? -De kom ikke.
Vennene mine. Ingen av dem er her.
Hvis de ikke kom, er de ikke vennene dine.
-Hvem kommer? -Dizzy Gillespie.
-Hva er Dizzy for et navn? -Navnet hans.
-Venter du at jeg skal få denne til å gå? -Du er den beste.
-Han er bedre enn den beste. -Så god er jeg ikke.
Kassér den.
Det dekket er feil dimensjon.
Det er da rundt.
-Står til? -Bra. Velkommen til Cuba, mr Gillespie.
Velkommen til vakre Havanna.
Først skal vi besøke et av våre internasjonalt kjente helsesentre.
Takk, men helsa mi er bra. Kan dere kjøre meg til Chano Pozos kåk?
-Chano Pozos kåk... -Vet dere ikke hvem Chano er?
-Jeg vet hvem Chano er! -Dette angår ikke deg.
Nei, hold an litt.
-Kan du kjøre meg til kåken hans? -Kåken?
Ja, selvsagt.
Mr Gillespie, vi har lagt opp et program for hele dagen for deg.
Takk, men gutta mine blir med dere. Bli med dem. Kos dere!
Mr Gillespie, dette er en stor ære.
-Hva er dette? -Bilen min.
-Fortsett å si det til deg selv. -Ja sir.
Pass deg litt. Sånn.
Da kjører vi. Det er i orden.
Sikker på at du vet hvem Chano Pozo er?
Luciano Pozo y Gonzales, bedre kjent som Chano.
Cubansk congaspiller du traff i 1946.
Chano var fra Belen, som er rett oppi gata her.
"Dizzy Gillespie og Chano Pozo tilførte jazzen en helt ny flerrytmisk struktur."
-Du har lest plateomtalene. -Jeg har lest alt som fins om deg.
Jeg må si deg noe, mann. Bilen din lukter rart. Bensin.
-Bensin og tjære. Jeg malte den med det. -Bensin og tjære?
Du skal ha bilen på veien, ikke veien på bilen. Skjønner du?
-Fins det en statue eller noe? -Nei, det fins ingen statue, Diz.
-Så kjør meg til Chano Pozos gate. -Det fins ingen gate.
-Hva har de da? -De har ingen ting.
-Hvordan husker folk ham da? -Folk flest husker ham ikke.
Det er jo kriminelt. En av tidenes største musikere!
Chano Pozo beveget seg hinsides sin tids omskiftelige verden -
- og tok fatt på en odyssé inn i de metafysiske sfærer.
Jeg vedder på at Karl Marx har fått seg en statue.
Statue og teater.
Vel, da kan Karl Marx kysse Chano Pozo i ræva.
Ja.
Hører du? Det er rytmen, Diz.
Chano Pozo lærte å spille conga akkurat her i dette strøket.
Er dette en slags forestilling?
En fest som holdes her hver kveld.
Vi stopper her.
Du kan filme så mye du vil.
Dette er Chanos verden. Ekte vare. De synger en tradisjonell yambu.
Tilegnet byen Belen, der vi er nå, og der Chano var fra.
Dosa!
Chano!
Dere har holdt det i live.
Da de slepte oss til Amerika, tok de fra oss trommene, religionen, språket.
Vi måtte lære deres.
Men det ekte afrikanske hjerte banker ennå her på Cuba.
-Det er det det var. -Det fins mer. Mye mer.
De skal holde en slags jam session for meg i kveld.
Har du hørt om et band som kalles Irakere?
-Irakere? -Ja.
Ja, jeg har hørt om dem.
Mr Gillespie, du skal nå få høre Cubas beste musikere.
Som Paquito D'Rivera.
Paquito!
Ja, det liker jeg.
Takk.
Hva pokker gjør sjåføren min der som trompetspiller?
-Sjåføren din? -Gi meg hornet mitt.
Det afrikanske og det cubanske transformert på et høyt eterisk plan.
Jeg smuglet denne inn fra Frankfurt. Myndighetene her er ikke for jazz.
Straks du går ombord i båten i morgen, er den såkalte jazzfestivalen over.
Musica non grata.
Den forestillingen i kveld var bare for deg. Det er ikke sånn hver dag.
Er dette dine greier?
-Ja. -Jeg hørte ikke noe av dette i kveld.
Bare noen greier jeg jobber med.
Ja, det er bra. Musica non grata.
Miles Davis kom til meg en gang til trompetundervisning.
Jeg sa: "Vi setter oss til pianoet."
Miles så på meg: "Jeg spiller ikke piano."
Jeg sa: "Eneste måten du virkelig kommer inn i musikken på, -
- når det gjelder arrangement og komposisjon, er på pianoet.
Lær deg det, så kan vi forstå hverandre bedre."
Hvorfor blir du ikke med meg på turné?
Skal jeg bli med deg?
Det hornet jeg hørte i kveld tilhører ikke deg. Det tilhører hele verden.
Båten går mañana.
I morgen?
Var det bare så vel.
Marianela, du forstår ikke. Dizzy Gillespie så noe i meg.
I meg.
Så nå vil du reise bort med ham?
Jeg vet ikke hva du vil lenger. Du turnerer alt i et band. Du er berømt.
-Jeg er på utstilling. Et dyr i bur. -Ikke vær dum.
Jeg er i et godkjent band som spiller godkjente sanger.
Vi skal på turné neste uke og jeg har ikke lyst engang.
Det er musikken jeg spilte i kveld jeg har behov for å spille. Ønsker ikke du det?
Selvsagt. Du vet at jeg alltid har støttet deg.
Vi er en familie.
Det fins grenser.
Grenser?
-Hvem snakker jeg med her? -Hvorfor må du komplisere ting?
Madrid internasjonale flyplass
Irakeres verdensturné 1980
Se på dette.
10 000 stormet Perus ambassade i et desperat forsøk på å flykte fra Cuba.
Castro-regimet forbereder straffetiltak etter noen kaotiske 48 timer som...
En asyls kende bussjåfør i Havanna kjørte rett gjennom ambassade porten -
- og utløste dermed en kryssild der en vakt ble drept.
Som en represalie mot ambassadens nei til å utlevere de som brøt seg inn, -
- fjernet cubanske myndigheter sin vakt. Dermed strømmet asylsøkerne til.
-Jeg la igjen saksofonen på flyet. -Glemte du saksofonen?
Arturo, pass på denne for meg.
Skynd deg, flyet vårt går snart.
...på ambassadens område til folkemassen er fjernet.
Politi og militære styrker avventer nærmere ordre.
Vi avlyste turneen deres for å beskytte Irakeres og ditt renommé.
Arturo, dette er Osvaldo, som har med oss å gjøre i statens sikkerhetstjeneste,
Jeg ringer deg tilbake.
Sett deg.
Som jeg sa, Arturo, så er Irakere et viktig talerør for revolusjonen vår.
-Det samme er stemmen din. -Og det samme var Paquitos.
Og han svek oss.
Nå som Paquito er borte, syns vi du bør ha en mer framtredende rolle i Irakere.
Jeg setter pris på det, Jaime, men jeg har andre planer.
Du har andre planer?
Jeg vil starte mitt eget band. Jeg vil satse på fusion.
Utvide konseptet for cubansk musikk, bringe det til et nytt internasjonalt plan.
-Ditt eget band? -Ja, mitt eget band.
Klare til lydsjekk klokka fem, alle sammen.
-Arturo, du får ikke spille her. -Jeg får ikke spillejobb noe sted i byen.
-Det ryktes at du er havnet utenfor nå. -Dette er din klubb, du bestemmer her.
Du bestemmer reglene her. Du elsker jo denne musikken.
Jeg er vennen din. Det blir mye enklere om du bare går inn i partiet.
Veldig enkelt.
Hva?
Hør her.
Du trenger ikke tro på det, bare skriv under.
Du vil spille horn, ikke sant? Da må du følge spillereglene!
Følger du med, makker?
Sett deg ned og spill med faren din.
Jeg kan ikke, mamma.
-Jeg må gå. -Hvorfor kan du ikke bli lenger?
Vi må dra.
Marianela, nå drar vi.
-Du vil aldri spille. Han vil aldri. -Spill nå, Arturo.
-Sett deg, du har tid. -Kanskje du vinner.
-Marianela, vi dra nå! -Jeg kommer!
-Var ikke Paquito D'Rivera vennen din? -Jeg er fremdeles vennen hans.
-Selv etter at han hoppet av? -Paquito vendte landet vårt ryggen.
-Han tok et valg. -Han ga avkall på det, og hadde alt.
Hvis han hadde alt, ville han ikke ha dratt.
-Han er bare et krek! -Et krek?
Liksom de 100 000 som drar fra Mariel i båt? De er vel også leie av å ha alt.
-Arturo, hvordan kan du si sånt? -Hører du hva sønnen din sier?
-Hva syns du om det? -Jeg syns vi skal spille.
Det er min tur.
Marianela, nå går vi!
Arturo, du blir sint hver gang vi er på besøk der.
-Du spiller ikke domino med faren din. -Jeg orker ikke se på det lenger.
-Han liker å spille. Er det så galt? -Han kaster bort livet sitt.
Far var en førsteklasses bilmekaniker, og så tok de verkstedet fra ham!
Jeg kjøpte bilen til ham, ikke meg, for å få ham vekk fra dominobordet!
Ikke så høyt.
Hva er du redd for? Revolusjonen? Husk at den jo gir oss alt!
-De tok ikke verkstedet. Han oppga det. -De nasjonaliserte det!
De tok alt han trodde på. Drømmen hans, lidenskapen hans, levebrødet hans!
-Vi ofrer alle noe. -For hva?
For landet. For et ideal. Gratis sykehus, gratis utdannelse.
Ja da.
Og de 100 000 som rømmer borte i Mariel, de har gitt opp.
Gitt opp? Det er nettopp det de ikke har gjort! Og forresten:
Hva hjelper det med gratis utdannelse om du ikke kan lese det du vil, si det du vil?
-Jeg har aldri hørt faren din klage. -Ikke til deg, nei.
-Faren din støtter revolusjonen. -Fordi den er alt han har igjen!
Fordømmer han Fidel nå, vil hele livet hans ha vært meningsløst!
Han vil ha gitt opp alt for ingenting! For en jævla løgn!
-Turi sover! Hele nabolaget sover! -Hele landet sover!
Og ungene mine må våkne! De får ikke sove gjennom dette!
-Våkn opp straks! -Naboene hører deg i hele gata.
La dem melde meg til komiteen for revolusjonens forsvar!
Sandoval-familien skal ikke sove seg gjennom dette! På tide å våkne opp!
Ingen får sove her! Kom igjen!
Hallo!
Sandoval!
-Skal du sove hele dagen? -Hva vil du?
Du får spille. Det har vært dødt, og du trekker folk, så...
Hvor mange kvelder?
Vi får se hvordan det går.
Hva er det? Har du glemt å spille trompet?
Johnny! Har de sparket dere begge ut av London?
-Hallo, elskling. -Godt å se deg.
Du kunne ikke komme til klubben vår, så vi kom til deg.
Vi hadde Dizzy i klubben i forrige uke.
Han snakket seg helt varm om sin cubanske compadre.
-Han er ærescubaner nå. -Han har spesiell respekt for deg.
Og han er enig med meg.
Du må spille et sted der talentet ditt blir virkelig verdsatt.
Leonel.
-Ikke så høyt. -Jeg vil bare høre slutten.
Turi, i seng. Det er sent.
-Du burde se dette om Ochoa. -Ochoa?
Kom.
Dette er general Ochoa. Han ledet troppene i Angola.
Fidel utnevnte ham til revolusjonær helt. Nå har han stilt ham for retten.
-Hva er forbrytelsen hans? -Han ble for populær.
På Cuba kan det bare være én helt av revolusjonen.
Om du da ikke er død. Da kan du være så populær du bare vil.
Ikke la Arturo hjernevaske deg, Johnny. Ochoa er bare tiltalt for narkohandel.
Mari er den eneste i hele landet som tror han gjorde det uten Fidels velsignelse.
Jeg tror ikke han gjorde det engang. Og det er jeg ikke alene om.
Det er en rettssak. Han blir frikjent. Det er en rettferdig prosess.
Du har fulgt med rettssaken i en uke. Den er ikke rettferdig. Det er en farse!
Han ender foran eksekusjonspelotongen.
Han vil aldri henrette Ochoa.
Det er alt bestemt. Advokaten hans har bedt dommeren henrette ham.
Forsvarsadvokaten hans er blitt anklager! Kaller du det rettferdig?
Jeg er lei for det, Sally. Jeg ville at dette skulle bli en perfekt kveld.
Jeg har aldri hatt middagsselskap uten at det ble krangel.
Som regel er det jeg som begynner.
Jeg vet ikke hva han ønsker. Han er så ulykkelig.
Klart han er. Han er musiker.
Jeg har hatt omgang med dem i 40 år.
I løpet av all den tida har jeg aldri sett noen som Arturo.
Jeg vil tilegne kveldens show til min inspirasjonskilde: Dizzy Gillespie.
Og jeg vil spille en låt jeg har kalt Blues for Diz.
Beklager at jeg er sen.
Mamma, dette er Paloma. Beklager.
-Emilia! Så fint at du kunne komme. -Jeg ville ikke gå glipp av det.
Johnny og Sally. Vennene våre fra London.
Mari, det er noe du bør vite.
Folk følger med.
Det er kommet rapporter om ham. Om dere begge.
Hva snakker du om?
De kommer til å stoppe ham. De lar ham ikke spille mer etter i kveld.
Arturo, flott konsert.
Du vet at var det opp til meg, kunne du spille her hver kveld.
Det vet du.
Du var vidunderlig.
Arturo, vent.
Hvorfor tror du cubanske myndigheter er så redde for musikken din?
De er ikke redde for musikken min, men for ideene mine.
Gi deg. Er Castro redd for ideene dine?
Castro er redd for alle andre ideer enn sine egne.
Vet du hvordan han styrtet Batista?
-Gjennom en folkerevolusjon. -En folketanke. En strålende idé.
Han lovet det cubanske folk en grunnlov, demokrati, frihet fra et diktatur.
Han klarte det med 80 personer, 50 kanoner og en synkeferdig båt.
-Det kan ikke ha vært alt han hadde. -Det var alt han trengte. For ideen -
- ga ham en hel armés styrke.
Jeg er kommet for å snakke om Arturo, så han kan få spille musikken sin.
-Det dreier seg ikke bare om musikk. -Hva behager?
Og ikke bare om Arturo. Du også har underholdt utlendinger i ditt hjem.
Betviler du lojaliteten min?
Det foreligger et mønster av kontrarevolusjonær atferd.
Med all respekt; hvilken revolusjon snakker du om?
-Er det uvisshet om det? -Tydeligvis.
Min revolusjon likner ikke på din revolusjon i det hele tatt.
Min dreier seg ikke om å tyste på naboene sine.
Den dreier seg om å skape et nytt samfunn, likhet for alle.
Et sted der våre barn kan trives.
Du er sikkert enig i at ikke noe land er så glad i sine barn som Cuba.
Til de blir voksne.
Jeg vet du elsker mannen din, men ikke si noe du vil angre på senere.
Revolusjonen trenger alles støtte for å overleve.
Unnskyld at jeg sier dette, men hvis ikke revolusjonen kan overleve -
- at to personer fra England spiser middag hjemme hos meg, -
- eller at en cubaner spiller den musikken han elsker, hvorfor da redde den?
-De har vist dette i hele dag. -Hva ble dommen?
-Hva tror du? -De har alt skutt ham, mamma.
Arturo?
Hvor ble han av?
Var du der den dagen Fidel marsjerte inn i Havanna?
Nei.
Jeg var der.
Jeg var bare barnet.
Jeg så ham der han kjørte i den jeepen.
Skjegget... Smilet...
Han var som en helgen.
Og jeg forelsket meg pladask.
Jeg forelsket meg i Fidel, forelsket meg i drømmen hans.
Det skulle bli det rene paradis.
Jeg visste ikke, Arturo, at han ville nekte deg å spille musikken din.
Jeg vet det, vennen.
Kona mi ble helt knust.
Det var som å finne ut at elskeren din har bedratt deg hele tida.
Og det var over for henne.
Du sier altså at du aldri har sympatisert med Castro-regimet?
Mr Tasker, ikke ta det ille opp, men vennligst skriv ned dette.
Jeg har aldri sympatisert med Fidel Castro. Han svek saken.
Han brøt alle løfter han ga. Vær så snill, skriv det ned.
Dette er fra London Times tidligere i år.
Du siteres på å ha kommet med positive uttalelser om Castro-regimet.
Dette er fra en tysk avis. I Frankfurt, tror jeg.
"Revolusjonen ga meg alt jeg trengte." Er det et korrekt sitat?
Jeg sa det i Frankfurt, i Stockholm, i Havanna.
Jeg måtte si det, måtte spille med.
Du må forstå hvordan det tar seg ut. Du utgir deg for USA-vennlig...
Alle i Havanna må spille et dobbeltspill for å overleve!
Det må du skjønnne. Du må spille med. Jeg ber deg: Kona mi -
- og sønnen min venter på meg i London!
USAs etterretning fikk tak i dette i Havanna for seks måneder siden.
Det viser at du er medlem i kommunist- partiet og godtar alle dets prinsipper.
Er du medlem?
Er du medlem av kommunistpartiet?
Takk.
Hvis dere liker musikken og spillestilen min, -
- så har jeg revolusjonen å takke for at jeg fikk muligheten.
Takk og god natt.
-Det kommer ikke til å gå. -Jo. Vi er så nær, ikke si sånt.
-Han går ikke med på det. -Jo da.
Bare gjør det samme som før. Gi myndighetene æren for alt.
Selv for luften jeg puster i.
En personlig gave fra Fidel.
Jeg trodde du bare ble nervøs foran en audition.
Hva tror du dette er?
Alle konsertene er ferdigbooket. Ha en fin tur.
Og pass deg for kvinnene der borte.
-Jaime, jeg vil be om en tjeneste. -En tjeneste?
Jeg håpet familien min kunne bli med meg på denne turneen.
Jeg har vært på turné tre ganger i år. Det blir for mye tid hjemme fra.
Det er United Nation Band, med Paquito og Ignacio, to avhoppere.
Det bekymrer oss at du skal spille med to kontrarevolusjonære.
-Det blir ikke noe problem. -Er du sikker?
-Ikke noe problem. -Er du villig til å fordømme Papuito?
Nei.
Og hva svarer du hvis en utenlandsk journalist spør hva du syns om Paquito?
Jeg sier vi deler samme scene, men ikke samme synspunkter.
Bra.
Hadde du fordømt ham, ville jeg ha visst at noe var galt.
Kom her.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre. Jeg skal gjøre mitt beste, min venn.
Vi kan ikke fortelle noen om våre planer. Ikke foreldrene våre engang.
For deres egen sikkerhets sky ld.
Når jeg drar, blir det som på en vanlig turné. Ingen grining eller noe, bare gå.
Og ikke pakk for mye. Ikke gjør dem mistenksomme.
Jeg må ha med så mye til deg, Leonel, Turi... Godt Emilia ga meg en koffert.
Leonel fikk ikke utreisevisum. Han er i vernepliktig alder.
Men du sa vi fikk utreisetillatelse.
Vi, ja. Men ikke Leonel.
-Jeg fikk nettopp vite det. -Han er sønnen min. De må la ham dra.
Han får ikke lov å reise.
-Vi kan ikke reise fra ham. -Vi finner en måte å få ham med.
Hvordan? Paquito skulle ta med familien sin, men de er her ennå.
-Vi sa vi ville reise som en familie. -Jeg prøvde, men det gikk ikke.
-Han er vernepliktig i sju år. -Vi venter. Det er ikke så lenge.
Så kommer Turi i vernepliktig alder. Det er sju år til.
Reiser vi ikke nå, kommer aldri noen av oss ut.
-Skal jeg reise fra sønnen min? -Han er sønnen min også.
Hvordan kan du i det hele tatt tenke på å reise fra ham da? Reis du, Arturo.
Marianela, du vet at jeg ikke drar noe sted uten deg.
-Jeg reiser ikke fra gutten min. -Han er ingen gutt lenger.
Han er sønnen min!
Samme hva som skal til, om jeg så må komme tilbake hit med båt, -
- så skal jeg hente Leonel tilbake til oss. Vi må være sterke.
Vi må gjøre det første trekket, ellers får vi aldri familien vår ut.
Stol på meg. Kom her.
Her, pappa.
-La meg ta bagasjen din. -Nei, jeg tar den.
-Det er jobben min nå. -Jeg tar den.
-Fin taxi, doktor. -Takk.
Jeg har fylt hele mitt potensial.
-Jeg vil bli med deg, pappa. -Jeg vet det, Turi.
Men jeg ser dere i London om to uker. Pass godt på mamma.
Ta vare på deg selv.
Vær forsiktig.
-Takk. -For hva da?
-For at du lærte meg å spille domino. -Du har mye å lære ennå.
Ta godt vare på bilen. Ikke kassér den.
-Ser deg snart. -Jeg er redd.
Stol på meg.
Du må ta deg av mamma. Og ta henne med til London.
Vi er der om to uker.
-Turi, Turi, Turi... -Lek med bestefar.
Jeg vil ikke lage oppstyr så mor ser det, men du må ikke tro jeg respekterer deg.
Du vet ikke alt.
Før syntes jeg du var noe til kar.
En som aldri vek unna for noe. Men du er akkurat som de andre.
-Synd at du mener det. -Ikke syns synd på meg.
Syns synd på Turi. For det du gjør, er å lære ham å selge seg.
Du har ennå ikke pakket?
Jeg vet ikke hva jeg vil trenge, pappa.
Jeg så mora di i natt.
Nei, i en drøm. Pappa er ikke sprø.
-Hvordan har hun det? -Hun er bekymret.
Hun sa til meg: "Sosa, datteren vår reiser."
"Du må gjøre alt du kan for å hjelpe henne. I kveld."
Litt av en drøm, hva?
Pappa, jeg prøvde å fortelle deg det...
Så så.
Så gammel som jeg er, -
- ville ingen ting gi meg mer fred i sinnet enn å vite at dere er trygge.
Og lykkelige. Lykkelige.
Hvor enn du er, vil vi alltid være sammen.
Kom her.
Du vet jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også, Ma.
Det blir bare en måned.
-Adjø, Mari. -Mari, ta vare på deg selv.
Mr Sandoval, du argumenterer overbevisende.
Men jeg må være ærlig og si at jeg ikke tror dette blir lett.
-Kanskje jeg kan forklare bedre... -Nei, du har forklart meg.
Men denne søknaden blir vurdert i Washington DC.
På papiret ser det ut som du dro fordel av systemet og har økonomiske motiver.
-Det er ikke sant. -Bevisbyrden påligger deg.
-Og på papiret... -Forandre det som står på papiret.
Fortell dem det du. Vær så snill.
Jeg skal gi min anbefaling. Jeg skal sette i gang prosessen.
-Hvor lang tid tar prosessen? -Vanskelig å si.
Det kan ta en uke, en måned... Det er umulig å vite.
Hva skal jeg gjøre?
Er du klar over hvor vanskelig det var å få familien min ut av Cuba?
Vet du hvor lenge vi har planlagt dette?
Vi er helt blottlagt. Du må beskytte oss.
Ifølge loven må dere være i umiddelbar og synlig fare.
-De skjøt nylig to avhoppere i London. -Jeg kan ikke tilby offisiell beskyttelse.
Tasker, du må forstå at kona og sønnen min er helt alene.
Arturo, hør på meg.
Ingen vil få vite at du var her. Bare fortsett turneen som vanlig.
-Jeg kan ikke dra tilbake. -Det er ikke opp til meg.
Jeg kan ikke gjøre mer. Jeg skal si til Gillespie at du venter.
-Hva skal jeg gjøre? -Bare gjør som mannen sier.
Bare fortsett turneen og ta det rolig. Vi skal finne en løsning.
Kom, Arturo, vi må dra.
Vent!
Pokker!
De la på.
Jeg har vært gjennom dette. Tre meter. Men du når ikke dit om du ikke går.
Vi fanget opp dette fra amerikansk etterretning.
Arturo er på flukt.
Hva er dette?
Johnny, linje to. Det er Havanna.
Hallo?
Hva?
-Dizzy. -Arturo.
Diz, noe er galt. De vet at Marianela er i London.
De forhører seg. Dizzy, hør på meg.
-De vil ta henne tilbake til Cuba. -Det skjer ikke.
-Jeg må hoppe av nå med én gang. -Ta det rolig.
-Det er et kort der fra Det hvite hus. -Det hvite hus...
-Skal du ringe presidenten? -Visepresidenten. Traff ham på flyet.
Fyren sa at hvis jeg trengte noe, skulle jeg bare ringe ham.
Spill konserten i kveld. Så setter du deg på flyet.
Turi!
Turi, vent på meg!
Om du kommer gjennom til ambassaden, så si at det ikke skal ta oss så lang tid.
Mrs Sandoval? Bli med meg, fort.
Her er papirene dine. Alt er i orden. I New York blir du ombord i flyet.
En mann fra UD vil møte deg på flyet. Ikke gå av flyet med noen andre.
-Hva med mannen min? -Beklager, vi har ikke hørt noe ennå.
Du vet virkelig ikke hva dette gjelder?
Har de hoppet av?
Det er opp til deg å få dem hjem hit hvor de hører til.
Det er ingen ting jeg kan si som vil få dem tilbake.
Mr Sandoval, vennligst bli med oss.
Pappa!
I 1992 reiste Marianelas far til Miami, der han ble innvilget politisk asyl.
I 1993 flyktet Arturos foreldre fra Cuba på en flåte og ble reddet utenfor Florida.
Leonel og hans kone Paloma fikk lov til å emigrere fordi faren var USA-borger.
10 år etter han hoppet av, fikk kona og sønnen til Paquito D'Rivera forlate Cuba.
Familien Sandoval slo seg ned i Miami. Arturo vant siden tre Grammy-priser -
- og etablerte seg som en av verdens fremste trompetister.
I 1998, åtte år etter at han kom til USA, ble A. Sandoval amerikansk statsborger.